Nopietni? Labi, labi.
Jā, kāpēc gan ne?
Vai tā nav Mia?
Ai, piedod, šķiet, man kāja paslīdēja.
Vai labi izpeldējies?
Neaiztiec mani!
Ak kungs!
Tas bija netīšām, es zvēru.
Vai zini, tava māsa ir tik tizla!
Viņa nav mana māsa.
– Ejam. – Iesim.
Ak dievs!
Neveiksminiece!
47 METRI DZELMĒ 2
Kāpēc viņa ir pilnīgi slapja?
– Man žēl. – Tad līdz rītam, ja?
– Jā. Līdz rītam. – Labi. Atā!
Tas būs satriecoši! Apsolu!
Satriecoši! Neaizmirsti peldkostīmu!
Vai pastāstīsi, kas notika?
Labāk brauksim.
Jukatana, Meksika
– Sveicināti, Railijas kundze. – Sveiks!
O, vai tu peldējies apģērbusies?
Aizveries, Ben!
– Sveika, Mimī! – Nesauc mani tā!
Kāpēc tu esi slapja?
Kāpēc viņa ir slapja?
Man ar viņu jāparunā, mīļais.
Kas noticis?
Ei!
Kas noticis?
Viņu skolā iegrūda baseinā.
Nieki vien.
Nav mana vaina, ka viņa nevienam nepatīk.
Zini, tas, ko tu teici, nebija jauki.
Piedod.
Saša!
Zinu, nebija viegli uz šejieni pārvākties,
Bet jums vajadzētu vienai otru atbalstīt.
Labi.
Paldies.
Vai esat beiguši, puiši?
Jā, boss, esam visu iekrāvuši.
Lieliski. Paldies, Ben.
Līdz rītam?
Līdz rītam, Karl. Atpūties.
– Jā, tieši tā arī darīšu. – Labi, paldies.
Klau,
vai varu ienākt?
Kas par lietu?
Man šeit riebjas.
Mia, tu esi daudz stiprāka, nekā pati domā.
Ja tava mamma būtu šeit,
viņa ar tevi ļoti lepotos.
Bet viņas te nav, vai ne?
Es lepojos,
ka varu saukt tevi par savu meitu.
Saprotu, ka jūs ar Sašu
ne vienmēr saprotaties, bet mēs esam ģimene.
Viņa nav mana māsa.
– Ļoti labi. – Tas ir Grānts!
Gandrīz aizmirsu jums parādīt,
ko atradu šorīt no rīta.
Skatieties!
– Tas ir haizivs zobs. – Jā.
– Baltās haizivs? – Domāju, jā.
Kur tu to atradi?
Mēs atsedzām eju uz jaunu pilsētas daļu.
Jauki.
Kā tā haizivs tur nokļuva?
Nezinu.
Varbūt iepeldēja no jūras, dzenājot roni,
un uz pārsimt gadiem apmaldījās tuneļos.
Tas gan ir forši!
Vari to paturēt.
Tas man atsauca atmiņā vēl kaut ko.
Meitenes, es zinu, ka solīju
ar jums kopā pavadīt brīvdienas,
bet jaunās ejas atklāšana nozīmē to,
ka nākamnedēļ atlidos
arheologu grupa no Eiropas.
Viss kārtībā, tēt.
Man ir jāpabeidz alu kartēšana,
jāierīko apgaismojums...
– Tev nav jāpaskaidro. – Bet jūsu tēvs
jums abām ir ieplānojis ko īpašu.
Ko tādu?
Haizivs zobs – tas ir mājiens.
Priecīgāk, meitenes! Parādi viņām!
Lūk.
Izbrauciens laivā ar stikla dibenu,
lai novērotu baltās haizivis dabiskajā vidē?
Izklausās forši.
Nē, tas ir tūristiem.
Nu, mēs jau arī esam tūristi.
Meitenes, tas būs lieliski.
Jūs aizvedīs uz vietu, kur haizivis barojas.
Varēsiet tās novērot caur kuģa stikla apakšu.
Tas ir lieliski.
Nē, man jau ir plāni rītdienai.
Tev tie plāni ir vienkārši jāizmaina.
Turklāt tā jums abām
ir lieliska iespēja
– labi pavadīt laiku kopā. – Jā.
Uz kurieni tu?
Paziņot Aleksai un Nikolai,
ka nevarēšu rīt ar viņām izklaidēties.
Vai drīkstu?
Pieskati, kā tu runā!
Es atvainojos par rītdienu,
bet haizivis būs patiešām satriecošas.
Un varbūt nākamnedēļ mēs varam
doties nirt ar akvalangu.
Vai atceries, kā tev patika
nirt kopā ar mani?
Jā, tēt, man toreiz bija kādi desmit gadi.
Desmit. Visjaunākā nirēja,
kādu es jebkad esmu redzējis.
– Beidz! Tu joko? – Un visglītākā.
Jā, tu izskatījies pēc mazas krevetes.
Nu ko, kurš ir gatavs šodien haizivis lūkot?
Es iebraukšu pēc jums atceļā uz mājām.
Nu, labi.
Mimī, skaties, lai tevi haizivs neapēd!
Beidz!
Jā, skaties, lai tevi haizivs neapēd!
Ja sāksi slīkt, mēs brauksim tevi glābt!
Es tevi izglābšu!
Skatieties!
Nevaru noticēt, ka viņa ir šeit.
Ak dievs!
Pie joda, ko jūs te abas darāt?
Beidz, mums taču bija plāns!
Es taču teicu, ka nevaru.
Es tevi aizvedīšu uz vietu, kuru tūristi
neatradīs arī pēc miljons gadiem.
Tā ir vienreizēja iespēja.
Vai arī tu
– labāk vizinies ar to stulbo kuģi? – Jā.
Bet, ja gribi, tad paliec.
Varbūt jūs vēl sadraudzēsieties ar Katrīnu.
Parunājiet par to, cik viņa ir skaista!
Bet viņa patiešām ir skaista.
Aizveries, draudzenīt!
Izlem pati.
Nu taču!
Tu tiešām visu dienu vēlies pavadīt
vienā laivā ar tām meitenēm?
Ejam!
– Kā tev šķiet? – Nezinu.
Neļauj viņām tevi apcelt!
Katrīn!
Ejam!
Atā, Katrīn!
Aiziet, laižam!
Uzmanīgi.
Aiziet, meitenes! Esam jau gandrīz galā.
Tu jau simt reižu to teici.
Šoreiz es to nopietni.
Johaidī!
Kā tu uzzināji par šo vietu?
Bens mani šurp atveda.
Bens? Mana patēva asistents Bens?
Beidz tos pekstiņus! Ak dievs!
Kā mēs tiksim tur lejā?
Tur apkārt ir taciņa, pa kuru var nokāpt.
Vai arī var šādi.
Ko jūs gaidāt?
Tas ir satriecoši!
Nezinu, es...
Ejam pa taciņu!
Tas bija vienreizēji!
Pie velna to taciņu!
Tas ir tik forši!
Paskatieties, kas te vien nav!
Oho!
Kaudze ar niršanas aprīkojumu.
To visu šurp atveda tavs patēvs un Bens,
tas ir arheologiem, kas atbrauks nākamnedēļ.
Vai no šejienes var iekļūt pilsētā?
Ja mans tēvs to uzzinās, viņš mūs nožmiegs.
Atslābsti. Es runāju ar Benu.
Tavs tēvs ir otrā pusē,
viņš kartē to jauno, nesen atklāto tuneli.
Viņi nekad neuzzinās, ka mēs te bijām.
Man te ne visai izskatās pēc pilsētas.
Tā ir maiju pilsēta.
To uzbūvēja zem viņu kapenēm,
lai paslēptos konkistadoru iebrukuma laikā.
Jūras līmenim paaugstinoties,
tā pazuda zem ūdens.
Paldies, profesore!
Vai Bens tevi ir ņēmis līdzi
peldēt šajā pilsētā?
Jā, vienreiz.
Un kā tur ir?
Diezgan neiedomājami.
Mēs aizpeldējām tikai līdz pirmajai alai.
Tā bija būvēta kā ieeja...
– Šibalbā? – Šibalbā! Jā! – Tieši tā.
Baiļu mītne.
Kā jau teicu, tā ir maiju pazemes valstība.
Apbedījumu alas.
Jā, tas bija diezgan biedējoši, bet forši.
Senatnīgas statujas, altāri un tamlīdzīgi.
Tad ko mēs vēl gaidām?
Aiziet! Tikai pirmo alu.
– Bet mans tēvs... – ...ir kilometriem tālu.
Jā, viņi iepeldēs pa citu ieeju.
Skaties! Te ir viss, kas mums vajadzīgs.
Te nav pleznu, tāpēc...
Liecies mierā! Mēs tikai pirmo alu.
Mēs nepeldēsim pa visu pilsētu.
Meitenes, nirt alās ir bīstami.
Nirt alās ir bīstami!
Nē, Nikola! Miai ir taisnība.
Es arī šaubos, ka vajadzētu.
Mēs tik tālu braucām un neredzēsim templi?
Patiešām?
– Jūs neko tādu mūžā neesat redzējušas. – Jā.
Tikai vienu reizīti,
aizpeldēsim līdz pirmajai alai
– un uzreiz atpakaļ. – Jā, lūdzu!
Kad tu pēdējo reizi niri?
Pirms daudziem gadiem.
Mēs ar tēvu mēdzām bieži nirt,
bet alās mēs nekad neesam bijuši.
Tas taču ir tāpat kā braukt ar velosipēdu!
Aiziet, Mia!
– Mimī! – Jā, viņa ar mums! Aiziet!
Aiziet, Mia! Jā!
– Nelauzies! – Mēs to izdarīsim!
Ei!
Tas būs lieliski!
Atceries – lēnas un nelielas kustības,
lai nesaceltu uz augšu nogulsnes.
Citādi nespēsim saskatīt savas rokas.
Nu, labi. Vai esat gatavas?
Es peldēšu pa priekšu. Bet jūs man sekojiet.
Vienu aplīti pa pirmo alu un atpakaļ.
– Jā, skolotāj! – Nikola, es to nopietni.
Vai nu tu darīsi, kā likšu, vai arī...
Jā, es sapratu.
...vai mēs vispār nepeldēsim.
Aiziet, dāmas, kustamies!
Vai visām viss ir kārtībā?
Saša, vai tev viss labi?
Jā.
Mia?
Jā, man viss kārtībā.
Pārbaudiet skābekļa rādītājus.
Visām jābūt pilniem baloniem.
Man ir 100 procenti.
Man arī.
Peldam taču, citādi veca palikšu.
Labi, ieslēdziet lukturus.
Sekojiet man. Ieeja ir kāpņu lejasgalā.
Peldam!
Jūs neticēsiet savām acīm, meitenes!
Tur lejā ir fantastiski!
Aiziet!
Vai esi par to pārliecināta?
Jā, uzticies man!
Ak dievs, tas ir pilnīgs neprāts!
Nespēju noticēt, ka mēs to darām.
Skaties!
Ja alā beigsies gaiss,
pēdējā iespēja ir to iesūkt no šļūtenes.
Nopietni?
Nu ja. Gribi pamēģināt?
Koridors sašaurinās. Tagad pa vienai.
Tur cauri.
Jums viss kārtībā?
– Aha. – Jā.
Jā, man viss labi.
Saša, tava pakaļa tur knapi tiks cauri.
Aizveries, Nikola. Man vismaz ir pakaļa.
Jums viss ir labi? Мia?
– Jā. – Saša?
– Nikola? – Jā, skolotāj.
Esat gatavas, meitenes?
Svētā debess!
Tik fantastiski!
Es taču jums teicu.
Šibalba.
Satriecoša vietiņa, vai ne?
Ei, Nikola! Nē!
Turieties aiz manis – visas kopā.
Labi, labi, labi.
Apmetīsim vienu loku ap altāri
un peldēsim atpakaļ.
Uz priekšu!
Te tika upurēti cilvēki.
Baisi.
Meitenes, vai jūs to redzējāt?
Šķiet, es tur redzēju kādu kustību.
Te nekā nav, Nikola.
Tur kaut kas bija.
Nu beidz, Nikola.
Varbūt nāra?
Aizveries, Saša. Es nopietni.
Beidz, Nikola. Netaisi traci.
Varbūt tas bija mans tēvs.
Tavs tēvs ir otrā pilsētas galā.
Tur nekā nav. Nikola ir muļķe.
Es to dzirdēju, Aleksa.
Labi, griezīsimies atpakaļ.
Mēs taču sarunājām, ka atpeldēsim
un tad uzreiz atpakaļ, ja?
Nikola!
Nikola?
Nikola, neesi taču tāda muļķe!
Peldiet šurp, skatieties!
Skaties!
Ak dievs!
Kur tai ir acis?
To viņai nav.
Tā ir Meksikas tetra – akla alu zivs.
Pagaidi, esmu par tām dzirdējusi.
Te, lejā, nav gaismas,
tāpēc tām nevajag ne krāsas, ne acis.
Tās ir evolucionējušas bez tām.
Kā viņas zina, kur jāpeld?
Tām ir saasināta uztvere.
Nezināju, ka tās
izaug tik lielas.
Tā droši vien vēl nav satikusi cilvēku.
Tā slēpjas no mums.
Kas teica, ka tieši no mums?
Beidz!
Zivtiņ, panāc! Prieks iepaz...
Nē, Nikola! Nevajag!
Nē!
Ak dievs!
Nē, neļaujiet tai nokrist!
Nē!
Meitenes?
Es jūs nedzirdu!
Nevienai nekustēties!
Saša, kur tu esi?
Meitenes?
Meitenes, es jūs neredzu! Kur esat?
Saša! Es jūs nedzirdu! Kur esat?
Saša!
Es jūs nedzirdu!
Mia! Ko tu te dari?
Ak dievs! Piedod!
– Mēs bijām pie ezera... – Pagaidi.
– Nomierinies! – Tas bija ļoti stulbi.
– Piedod. – Viss normāli.
Es uzminēšu.
Aleksa jūs pierunāja te atpeldēt, vai ne?
Un tad mēs apgāzām akmens kolonnu,
un es pazaudējos nogulšņu mākonī.
Un jūs neiedomājāties paķert līdzi vadauklu?
Мia! Мia! Paldies dievam!
Oi, man to vajadzēja zināt.
Nolēmāt izmēģināt niršanu alās?
Piedod.
Goda vārds, mums bija tikai
jāatpeld šurp un uzreiz atpakaļ.
Tā bija pēdējā reize,
kad tev rādīju savas slepenās vietas.
Pieļauju, ka Saša un Nikola arī ir tepat?
Viņas gaida pie izejas.
Ja? Kāds pārsteigums.
Labāk tīsimies prom,
kamēr tavs tēvs nav uzzinājis, labi?
Tu taču viņam nestāstīsi?
Joko, vai?
Aleksa! Aleksa, peldam!
Aleksa, kur pārējie?
Kur viņas ir? Saša?
Nikola?
Saša?
Mia! Kur tu esi?
Saša, skaties!
– Meitenes, te ir haizivs! – Mia, kas noticis?
Te ir haizivs. Nopietni!
– Tā nogalināja Benu. – Ko?
Mums jādodas prom.
Tūlīt pat!
Tu mani biedē.
Paklau, ja tas ir kāds joks...
Tas nav smieklīgi.
Saša, aizmugurē!
Haizivs!
Peldiet!
Ātrāk! Ātrāk!
Meitenes, aiziet, peldiet!
Tunelis grūst!
Mums jāpasteidzas.
Mums jātiek laukā!
Ko lai dara, Aleksa, ko darīt?
Stum! Palīdzi man stumt! Aiziet!
Grūdiet!
Palīdzi man novākt tos akmeņus!
– Stum! – Mēs esam slazdā.
Jābūt taču kādai izejai.
Nu taču!
Meitenes, tam nav jēgas!
Nav jēgas! Aleksa! Aleksa!
Aleksa!
Paskaties uz mani!
Tu teici, ka Bens un mans tētis
iepeldēja šeit pa citu ieeju.
Saša, šī vieta ir labirints.
Es nekad nespēšu viņu te atrast.
Meitenes!
Meitenes, te ir aukla.
Benam... Benam bija līdzi vadaukla.
Tā ved turp, kur viņi strādāja.
Bet haizivs? Šķiet, tā bija akla.
Kā alu zivs.
Acīmredzot tā šeit ir izaugusi.
Kad tēvs atvēra jauno alu,
tad laikam būs to šeit ielaidis.
Mia, vai tā bija baltā haizivs?
Jā, domāju, ka baltā.
Pārbaudiet, cik daudz jums ir gaiss.
Man ir atlicis 40%.
Kā jums?
40.
38.
35.
Manuprāt, mums nav izvēles.
Turēsimies kopā, labi?
Bet haizivs?
Mēs tiksim galā, Aleksa.
Viss būs labi.
Labi, aiziet, peldam!
Aukla.
Es to redzu.
Turamies kopā.
Aukla aizvedīs mūs pie Grānta.
Labi, peldam.
Vadaukla ved lejup.
Uz turieni!
Tev viss kārtībā, Mia?
Jā.
Ak kungs!
Kas šī ir par vietu?
Katakombas.
Pilsētu uzbūvēja apbedījumu vietā.
Aukla aizķērusies.
Saša, pasaki mums, kas tur ir.
Meitenes!
– Ko darīsim? – Ir jāpeld tālāk.
Mēs te nomirsim.
Nē. Grāntam jābūt tepat tuvumā.
Mēs nedrīkstam padoties.
Nē! Tas ir strupceļš. Mums ir jāatgriežas.
Kur jāatgriežas? Cita ceļa nav.
Mums beigsies gaiss.
Mēs te noslīksim.
Mēs noslīksim!
Pagaidiet! Pagaidiet!
Kur viņi ir?
Saša, kur ir tētis?
Viņiem jābūt tuvumā.
Grānt!
Tēt, kur tu esi?
Grānt, vai jūs dzirdat mūs?
Te ir vēl viens ceļš.
Peldam!
Izslēdz to! Izslēdz!
Kur tas ir?
Šeit!
Ātrāk! Aiziet, ātrāk!
Lieniet iekšā! Aiziet!
Šurp!
Uz priekšu!
Peldiet šurp!
Uz priekšu!
Vai haizivs mums sekoja?
Domāju, ka te esam drošībā.
Te ir pārāk šaurs haizivij.
– Tev viss kārtībā? – Jā, viss ir normāli.
Meitenes, šeit gaiss smird.
Tā ir gaisa kabata. Tā te ir jau sen.
Mēs te ilgi nespēsim elpot.
Un ko darīsim tālāk?
Es te neredzu nevienas izejas.
Cik jums gaisa vēl ir palicis?
22 procenti.
– Man ir 20. – 19.
21.
Dzirdat?
Klusu! Klausieties, klausieties!
Šķiet, tā ir mūzika.
– Tas nav iespējams. – Jā.
Tā skan no turienes.
Tam jābūt manam tētim.
Tas ir strupceļš.
Мia!
Мia, tev viss kārtībā?
– Tur ir sprauga. – Tā.
Es varu tai tikt cauri.
Es došu ziņu, kad būšu otrā pusē.
Nē, mums jāturas kopā!
Nav jēgas mums visām tērēt skābekli.
– Esi droša, ka tiksi galā? – Jā.
Lūdzu, esi uzmanīga.
– Labi, mēs būsim šeit. – Jā.
Labi.
Tēt!
Man te bija pati jautrība.
Grānt?
Ben?
Puiši, beidziet mani čakarēt!
Ko?
Kas tas ir?
Tas ir trauksmes signāls nirēja atrašanai.
Tēt!
Es tiku cauri.
Vai tu kaut ko redzi?
Tēt!
Es neko neredzu, bet dzirdu signālu.
Кarl?
Tēt!
Es redzu signāluguni!
Tēt!
Meitenes!
Meitenes, es jūs nedzirdu!
Tēt!
Kādēļ viņa vēl nav atpakaļ?
Мia!
Viņa neatbild.
Mums jāiet viņai palīgā.
Bet ja nu viņai uzbrukusi haizivs?
Meitenes!
Es apmaldījos, es nedzirdu jūs!
Jūs mani dzirdat?
Meitenes, es nedzirdu jūs!
Jūs mani dzirdat?
Ko tu te dari?
Mēs gribējām apskatīt galveno ieeju,
bet pēc tam tunelis iebruka.
Bens un Karls ir miruši.
Kur ir Saša?
Mēs atradām nelielu gaisa kameru.
Viņa ir tur ar Aleksu un Nikolu,
bet es viņas vairs nedzirdu.
Šīs kolonnas nobloķē radiosignālu.
Tev tūlīt beigsies skābeklis.
Dosimies pēc viņām.
Man pakaļ!
Mia, tev aizmugurē!
Šurp!
Ei! Šurp!
Šurp! Šurp!
Šurp!
Ātrāk, tēt!
Mēs tikām galā!
Мia!
Meitenes!
Es jūs mīlu, meitenes!
Mums izdevās!
Tā, meitenes, tas ir pacēlājs.
Jums jāiekāpj šajās siksnās.
Kāju ievietojiet cilpā.
Un šis ir jāvirza uz augšu un leju.
Velciet uz leju, stumiet uz augšu.
– Uz leju, uz augšu. – Jā.
– Skaidrs? – Jā.
– Drīz tiksim laukā. – Labi.
– Gatava? – Jā.
Labi. Velc!
Jā!
No visa spēka!
– Jā. – Stum, velc!
Lūk, tā, jā!
Man ir talants!
– Mazliet atpakaļ, aiziet! – Jā.
Vēl reizīti. No visa spēka!
Jā.
Labi.
Jā!
Turpini.
Man jātiek laukā!
Nikola, palaid vaļā!
Man jātiek laukā!
Trose mūs abas nenoturēs.
Nikola, atlaid trosi!
Nikola, laid to!
Te ir divas haizivis!
Nikola, atlaid to!
Man jātiek prom no šejienes!
Piedod!
Lūdzu, nē!
Aleksa!
Tūlīt pat atāķē siksnas!
Atāķējies!
– Palīgā! – Aleksa!
Aleksa!
– Meitenes! – Kur tās palika?
Palīgā! Lūdzu, palīdziet kāds!
– Neviens mūs nedzird! – Kāds mūs sadzirdēs!
Viņi sadzirdēs!
Palīgā! Palīgā!
Palīdziet!
Aleksa, mūs neviens nedzird.
Lūdzu, palīdziet!
Meitenes!
– Laid to vaļā! – Nē!
Meitenes! Skatieties!
Tās aizpeldēja.
Kur viņas palika?
Viņām ir bail no tā.
Aklai haizivij ir pastiprināta dzirde.
Tas laikam frekvences dēļ.
Varbūt varam viņas aizbiedēt ar šo signālu.
Kāds taču nāks mūs meklēt,
ja līdz vakaram neatgriezīsimies?
Mēs vienīgie zinām, ka esam šeit.
Ieeju šajā alā es atklāju nesen.
Esmu vienīgais, kas zina, kur tā ir.
Un bez pacēlāja
mēs nevaram izrāpties.
Un ko lai mēs tagad darām?
Peldēsim atpakaļ lejā.
– Šobrīd nav citas iespējas. – Ko?
Paklausieties! Šai alai ir izeja uz jūru.
Pa to ceļu mēs tiksim ārā okeānā.
Tur ir stipras straumes,
kas vilks mūs uz leju.
Tāpēc mums jāturas kopā.
Nē! Mēs tur lejā nomirsim.
Mēs nomirsim, ja paliksim šeit.
Mēs palīdzēsim cits citam.
Un pārdzīvosim to.
Meitenes, es jums ticu.
Tēt!
Мia, atpakaļ!
Ieslēdz signālu!
Viņa aizpeldēja?
Haizivs aizpeldēja?
Neredzu. Neredzu.
Ko mēs tagad darīsim?
Mums jādara tā, kā viņš teica.
Jā, mums jādodas atpakaļ lejā.
Es nespēju. Nespēju. Nespēju.
Mums jādodas!
Mums jādara tā, kā viņš teica.
Viņš negribētu, lai tu padotos.
Bet vai mums pietiks gaisa?
Mums nav izvēles.
Bet ja nu mēs kļūdāmies?
Ja nu signālam nav
saistības ar haizivju pazušanu?
Mums jāmēģina.
Gatavas?
Es viņas neredzu. Kur viņas palika?
Pagaidi.
Straume!
Saša! Dod roku!
Signāls! Nē!
Palīgā!
Nē! Nē!
Dod roku! Nāc, es tevi turu!
Palīgā! Palīgā!
Turies! Es velku, velku!
Es nevaru noturēties!
Straume ir pārāk stipra!
– Dod roku! – Nevaru!
Мia! Es slīdu!
Nē!
Saša!
Nē! Mia!
Saša!
Mia, viņa ir pagalam!
Tu tur neko nevari padarīt.
Nē, tu to nezini!
Mums viņai jāpalīdz!
Mia, paskaties uz mani!
Mums jāpeld tālāk, citādi mēs te nomirsim.
Saproti?
Nē!
Paskaties turp!
Tur ir izeja.
Straume mūs vilks lejup.
Mēs tiksim galā, ja turēsimies pie malas.
Tā ir mūsu vienīgā iespēja.
Es tevi nepametīšu.
Saņem manu roku. Laižam!
Tev viss labi?
Neapstājies!
Gandrīz jau esam klāt.
Мia! Dod roku!
Gandrīz jau esam klāt! Dod roku!
Eju! Eju! Turi manu roku!
Es turu tevi! Es turu tevi!
Tev viss kārtībā?
Izejai jābūt netālu.
Turies!
Gandrīz jau esam tur.
Aleksa!
Ak dievs! Tu esi dzīva!
Tu esi dzīva!
Mēs esam slazdā!
Mums vairs nav laika.
Mums no šejienes laukā netikt!
Piedod man!
– Beidz! – Nē, tā ir mana vaina!
Tu te esi šeit tikai manis dēļ.
Beidz!
Tagad mēs nedrīkstam padoties.
Mēs varam dalīties ar skābekli.
Man ir mazliet vairāk nekā tev.
Pieci procenti.
Mēs te nemirsim!
Skaties!
Uz kurieni tu? Mia!
Saša, panāc!
Skaties!
Varbūt tur ir eja.
Straume ir pārāk stipra, tā mūs novilks lejā.
Mums ir jāmēģina.
Tas ir strupceļš.
Nevar būt!
Turp! Peldam!
Man šķiet, es redzu saules gaismu.
Te ir pārāk šaurs, netiksim cauri.
Jābūt kādam citam ceļam.
Peldam!
Viņa peld pa apli. Ak kungs!
Мia! Мia!
Es iestrēgu!
Мia! Tā tuvojas!
Esmu iestrēgusi!
Palīgā!
Uz priekšu! Mēs spēsim!
Mēs spēsim!
Tikai neapstājies!
Aiziet!
Aiziet, Mia!
Aiziet, Мia!
Neapstājies!
Aiziet, Мia!
Es redzu gaismu!
Aiziet!
Jau gandrīz esam galā!
Mia, es iesprūdu.
Mēs esam tik tuvu!
Jāņem nost maskas.
Nu taču!
Aizturi elpu!
Palīdzi!
Ak kungs!
Мia!
Mēs to izdarījām!
Ak kungs!
Tur jābūt kādam ceļam uz augšu.
Varbūt mēs spēsim uzrāpties.
Mia!
Mia, skaties!
Ak dievs!
Palīgā!
Šurp!
Palīgā!
Palīgā! Palīgā!
– Palīgā! – Šurp!
Мia, mums turp jāpeld!
Mums ir jāpeld!
– Palīgā! – Palīgā!
Aiziet!
Šurp!
Palīgā!
Pagaidi.
Ak dievs, tā ir ēsma! Nē!
Oho!
Panāc!
Pavirzies!
Dievs tēvs!
Vai jūs visi to redzat?
Ak dievs!
Skatieties!
Saša!
Nost no ceļa!
Paej malā!
Ātrāk! Ātrāk!
Uzmanīgi!
Tev viss ir labi?
Tu esi dzīva!
Jā.
Paskaties uz mani! Paskaties uz mani!
Elpo.
Viss ir labi.